Не може да бъде!
Заснехме шоуто тази сутрин.
Мили боже!
Г- н съветник, разбрах, че сте подложен на напрежение
покрай този терорист. Решихме, че е добра идея
да се опитаме да ви помогнем да се отпуснете. Момичета!
Хубави жени и мляко! Чудесна комбинация!
Разбрах, че пиете мляко всяка вечер, г-н съветник.
Още от дете.
Но грешите, г-н Дитрих. Терористът не беше сериозен проблем.
Наистина ли? Г-н съветник! - Това е той!
Твърдите, че терористът е мъртъв?
Терористът беше неутрализиран.
Боже! Г-н съветник, погледнете!
Терористът!
Хванете го!
Най-после! Сега всички ще го видят!
Как смеете! Аз съм съветникът ви!
Как смееш! Аз съм съветникът!
Самозванец!
Войници, този човек е терорист!
Заповядвам да застреляте предателя! - Ти си измамник!
- Ти си! - Ти си! Готови!
- Огън! - Огън!
Какво ще направят? Ще ни глобят? Голяма работа!
Това беше най-гледаното предаване в ефира.
Ти си ми мениджър. За това ти плащам.
Защити ме.
Понякога този човек звучи като майка ми.
Ти си луд. - Поне не съм много стар.
За теб всичко ли е шега, Гордън? - Само важните неща.
Ами ако те арестуват?
Ще ти кажа какво ще стане.
Ще се извиня, ще организирам скучна благотворителна кампания,
целият шум ще затихне, а рейтинга ми ще хвръкне.
Всичко ще бъде наред. Довери ми се.
Гордън!
Скрий се под леглото!
Вече не ти е смешно, нали г-н шоумен?
Хванах те! - Не!
Знаеш ли защо си тук, Ейви Хамънд?
Моля ви... - Обвинена си в
тройно убийство, атентат срещу правителствена собственост,
заговор за терористична дейност, измяна и подривна дейност.
Наказанието е смърт чрез разстрел.
Имаш един единствен шанс
да спасиш живота си.
Трябва да ни кажеш самоличността
или местоположението
на терористът "В".
Ако информацията ти ни помогне да го заловим,
ще бъдеш освободена веднага.
Разбираш ли това, което ти казвам?
Можеш да се върнеш към живота си, г- це Хамънд.
Просто трябва да ни съдействаш.
Погрижете се за нея.
Знам, че не мога да те убедя. Това не е поредният им номер.
Не ме интересува. Пиша от свое име.
Казвам се Валери. Едва ли ще живея още дълго.
Искам да разкажа живота си на някого.
Това е единствената автобиография, която ще напиша някога.
Боже! Пиша я на тоалетна хартия.
Родена съм през август, 1985.
Не си спомням добре дома ми,
но си спомням дъжда.
Баба ми притежаваше ферма в Тейтънбрук.
Казваше ми, че Бог е в дъжда.
Завърших местното училище.
В училище срещнах първата си приятелка.
Казваше се Сара.
Беше много красива.
Мислех, че ще се обичаме завинаги.
Помня, че учителят ни каза, че не може
две момичета да се обичат. Сара му повярва.
Аз не му повярвах. През 2002 година
се влюбих в момиче на име Кристина.
В онази година се върнах при родителите си.
Нямаше да мога ако Крис не ме държеше за ръка.
Баща ми въобще не ме погледна. Каза никога да не се връщам.
Майка ми не каза нищо. Аз просто им казах истината.
Толкова егоистично ли беше? Честността е капка в морето,
но е единственото нещо, което имаме.
То е всеки сантиметър от нас.
Вътре в себе си ние сме свободни.
Само едно дума и ще спрем. Кажи ни къде е той.
Не знам.
Винаги съм знаела какво искам да правя през живота си.
През 2015 заснех първия си филм. "Дивите цветя".
Беше най-важната роля в живота ми. Не заради кариерата ми,
а защото срещнах Рут на снимачната площадка.
Щом се целунахме разбрах, че не искам да целувам други устни
освен нейните.
Преместихме се в малък апартамент в Лондон.
Тя беше професионален градинар.
В дома ни непрекъснато миришеше на рози.
Това бяха най-хубавите години в живота ми.
Водената от Америка война не отиваше на хубаво.
Боевете достигнаха Лондон.
Министърът на отбраната Адам Сътлар предложи
да затворим границите... - "Буш, ти си луд! "
След тези събития вече нямаше рози.
...За никого. - Няма да издържиш много дълго.
Ще умреш тук. На никой не му пука за теб.
Помня как значението на думите започна да се променя.
Думи като "изборен" и "класифициран" започнаха да ни плашат.
Крайните политици, крайните разбирания
набраха сила и станаха доминиращи. Помня как различните хора
се превърнаха в опасност. Така и не разбрах
защо ни мразеха толкова много.
Арестуваха Рут докато отиваше до магазина.
Не предполагах, че съм способна да плача толкова много.
Не след дълго дойдоха и за мен.
Беше странно животът ми да свърши в такова ужасно място.
През първите 3 години виждах розите
и не се извиних на никого.
Ще умра тук. Всяка частица от мен
ще изчезне. Всяка частица
с изключение на една...
Говоря за малка, крехка частица,
което представлява всичко красиво на света.
Никога не трябва да се откажем от нея или да я изгубим.
Не трябва да им позволяваме да ни я отнемат.
Надявам се да успееш да избягаш от тук.
Надявам се светът да се промени към по-добро.
Но най-много се надявам да разбереш, че
въпреки че не те познавам и вероятно няма да се срещнем,
ще се смея и ще плача с теб.
Ще те целуна. Обичам те
с цялото си сърце.
Обичам те.
Валери.
Тук съм за да те информирам, че беше осъдена
от специален трибунал. Ако не ни съдействаш
ще бъдеш екзекутирана. Разбираш ли
това, което ти казвам?
Да. - Готова ли си да ни съдействаш?
Не. - Много добре.
Заведете г-ца Хамънд в килията й.
Събери 6 мъжа, заведете я в двора и я разстреляйте.
Време е.
Готова съм.
Те просто искат информация. Кажи им нещо.
Каквото и да е. - Благодаря,
но предпочитам да умра на двора.
Значи вече не се страхуваш. Свободна си.
Здравей, Ейви.
Ти?
Ти си бил...
Да. - Затворът не беше истински...
Гордън... - Съжалявам. Г-н Дитрих е мъртъв.
Мислех, че само ще го арестуват, но след като намериха Корана
го екзекутираха.
Боже...
За щастие те намерих преди тях.
Ти си ме намерил?!
Ти ми причини всичко това?!
Отряза ми косата!
Измъчва ме.
Измъчва ме!
Защо?
Каза, че искаш да живееш без страх.
Искаше ми се да има по-лесен начин, но няма.
Мили боже... - Знам, че може да не ми простиш,
но разбери, че и на мен не ми беше лесно.
Всеки ден потисках в себе си
всичко, което виждаш в момента в мен.
Всеки ден исках да прекратя всичко,
но при всеки път, когато ти казваше "не"
знаех, че не мога. - Ти си луд!
Зъл и жесток! - Можеше да сложиш край, Ейви.
Можеше да се предадеш, но не го направи.
Защо? - Остави ме на мира. Мразя те!
Това е! В първият момент и аз си помислих, че е омраза.
Онези хора бяха изпълнени с омраза. Съкрушиха волята ми,
не можеш да ям, да дишам!
Мразех лицето си, омразата ме изпълваше,
но нещо се случи. Случи ми се на мен
точно както се случи на теб. - Млъкни!
Не искам да слушам лъжите ти! - Собственият ти баща е казал,
че художниците използват лъжи, за да кажат истината.
Да. Създадох лъжа.
Ти повярва в нея
и намери нещо истинско в себе си. - Не.
Това, което беше истинско в онази килия е истинско и сега.
Това, което почувства вътре няма нищо общо с мен.
Вече нищо не усещам!
Не се опитвай да бягаш. Цял живот си бягала от себе си.
Не мога да...
Чуй ме, Ейви.
Това е най-важният момент в живота ти. Предай му се.
Те ти отнеха родителите,
отнеха брат ти. Животът ти е белязан от тях.
Приеми съдбата си.
Смятала си, че си загубила всичко ценно.
Все още си жива и можеш да промениш нещо.
Моля те... - Намери нещо друго.
В онази килия намери нещо, което е по-ценно от живота.
Когато ти казаха, че ще те убият ако не им съдействаш
ти им каза, че предпочиташ да умреш.
Изправи се пред смъртта си, Ейви. Но все пак
не се уплаши. Запомни това, което изпита в онази килия.
Боже...
Изпитах... - Да?
Вие ми се свят. Трябва ми чист въздух...
Моля те, нека излезем навън.
Хайде. Ще отидем на покрива.
Бог е в дъжда...
В,
тръгвам си.
В тази кутия има 872 песни.
Слушал съм всичките, но никога не съм танцувал на някоя.
Чу ли ме?
Да. - Не мога да остана тук.
Знам.
Извади късмет за разлика от Валери.
Историята звучи много трогателно.
Сигурно ти си я написал.
Не съм.
Може ли да ти покажа нещо преди да си тръгнеш?
Тя наистина е съществувала? - Да.
Красива е.
Познаваше ли я? - Не.
Написа писмата малко преди да умре.
Дадох ти ги така, както ги получих. - Значи всичко е истина?
Да. - Били сте в съседни килии.
За това става дума...
Отмъщаваш си за това, което са причинили на нея
и на теб. - Те ме създадоха чрез злината си.
Всяко действие има равно по големина и обратно по посока
противодействие. - Така ли гледаш на нещата?
Като уравнение? - Това което ми сториха е чудовищно.
Значи са създали чудовище.
Те ще те търсят... - Знам.
Преди се страхувах от тях, но...
Мисля, че трябва да ти благодаря.
Разбирам.
Ти не си като тях.
Сбогом.
Ейви,
мога ли да те помоля за нещо?
Бих искал да те видя отново.
Поне още веднъж преди края.
Добре. - Благодаря.
Г- н съветник, знам, че темата не е приятна,
но ако искаме да сме подготвени за нов удар
трябва да обсъдим нещата.
Червеният доклад, който е пред вас
е изготвен от група експерти по антитероризъм.
Заключението им е, че най-успешната атака
от страна на терориста би била въздушна.
Има и друг доклад, който предрича влак
въпреки, че тунелите под парламента са затворени.
Кой е изготвил този доклад?
Главен инспектор Финч. - Имате ли доказателства
в подкрепа на заключението си? - Не, сър.
Само предчувствие. - Бъдете сигурен, инспекторе,
че това правителство не се крепи на чувствата ви.
Г- н Дарким, имаме нужда от
ясно послание към народа на тази страна.
Посланието трябва да бъде във всеки вестник, радио
да бъде видяно по всяка телевизия. Посланието трябва да се чуе
в цяла Англия!
Искам хората да осъзнаят, че сме на ръба на пропастта.
Искам всеки да разберат колко близко сме до хаоса!
Искам всички
да си спомнят защо имат нужда от нас!
В бившите съединени щати гражданската война
продължава да унищожава континента. - Учените напомнят
че през последните 2 години има дефицит на валежи.
Очаква се цената на питейната вода да скочи.
Полицията е арестувала 9 заподозрени...
Можете ли да повярвате на тези глупости?!
Пълни глупости. - Извън зоната на карантина
новият вид грип е убил 27 души.
Властите откриха нови доказателства според, които терористът В
е отговорен за биологичната атака над Лондон преди 14 години.
Няма да повярваш какво открих.
Трима бивши агенти.
Криди ги е уволнил за неподчинение.
Айрън Пърси, Робърт Кийс
и Уилям Рокууд. - Ден след атаката над "Сейнт Мери"
Пърси загива в катастрофа, Кийс умира в пожар,
а Рокууд се води безследно изчезнал. - Повдига ми се от тези съвпадения.
Рокууд? От къде ми е познато това име?
Пратил ми е съобщение. Иска да се срещнем.
Какво е станало с него?
Какво ще правим?
Ще говорим с него.
Как може някой да избере такова зловещо място!
Все пак, може.
Достатъчно близо сте, инспекторе.
Не носим микрофони.
Съжалявам, но човек в моето положение
трябва да взима всички предпазни мерки.
Имаш информация за нас. - Не. Вие вече имате информацията.
Имената и датите са в главата ти. Това, което искаш,
това, което ти трябва е история.
Историята може да е истинска или фалшива.
Ще оставя преценката на вас, инспекторе.
Историята започва, какво повечето истории,
с появата на млад и енергичен политик.
Дълбоко религиозен човек, член на консервативната партия.
Самоуверен, без грам желание за политически преговори.
Придоби голяма сила, широка подкрепа
и агресивността в действията му нарастна.
Партията му разработи специален проект
от значение за националната сигурност.
Искаха да изобретя билогично оръжие на всяка цена.
В действителност, този проект беше демонстрация на сила.
Тотален контрол и хегемония.
Проектът свърши много зле.
Но все пак, усилията на учените не бяха напразни.
В днешно време войната се контролира от устойчивостта на организма.
Представи си най-зловещият вирус в света.
Представи си, че единствено ти имаш ваксината срещу него.
Ако притежаваш тази ваксина как би могъл да оправдаеш
използването на това оръжие? Тук е моментът,
в който историята ни се превръща в кошмар.
Това са хора без съвест, чието мото е
"Целта оправдава средствата".
Криди предложи целта
да не бъда външен враг, а самата страна.
Избраха 3 цели, които да бъдат поразени.
Училище, станция на метрото и водопречиствателна станция.
Няколко хиляди умряха през първите няколко седмици.
Пречиствателната централа е под карантина...
Властите се опитват да ограничат разпространението...
Станцията е напълно унищожена.
Паниката се разпространи бързо чрез медиите.
Страната се раздели на два лагери
и най-накрая беше постигната истинската цел.
Преди биологичните атаки никой не можеше да предвиди
резултатите от изборите.
Никой. След спечелването на изборите
властта започна масово производство.
Някой го смятаха за бог.
Истина е, че компанията, която произвеждаше ваксината
бе под контрола на няколко видни партийни дейци,
които забогатяха изключително много.
Година по-късно няколко екстремисти бяха заловени,
осъдени и екзекутирани докато се строеше мемориал за жертвите им.
Истината е, че движещата сила на този план
беше страхът.
Страхът стана основен инструмент на това правителство
и чрез него нашите политици
създадоха нова, класова, по-добра държава.
Останалото, както казват те, е история.
Можеш ли да го докажеш? - Защо според теб съм все още жив?
Добре. Искаме да ви вземем под наша защита, г-н Рокууд.
Не се съмнявам.
Но ако искате доказателства, ще правите каквото ви кажа.
Наблюдавайте Криди непрекъснато.
Щом разбера, че не може да си докосне носа без да разберете
отново ще се свържа с вас.
До тогава, довиждане.
Рокууд!
Защо не се появи по-рано?
Какво чакаше? - Чаках теб, инспекторе.
Имах нужда от теб.
Какво прави, по дяволите? - Зловещият Криди!
Въобще не ме интересува. - Сътлар не може да ти вярва, нали?
И двамата знаем защо.
След като унищожа парламента
съветникът ще има нужда от изкупителна жертва.
Това ще бъдеш ти, г-н Криди.
Ти си умен човек и сигурно вече си се досетил.
Умен човек като теб сигурно има план.
Този план е причината, поради която Сътлар не ти вярва.
Този план е причината да те наблюдават непрекъснато
и да подслушват всичките ти телефони.
Глупости. - Умен човек като теб
не би казал това. - Какво искаш?
Сътлар.
Стига, г-н Криди.
Знаеше, че един ден въпросът ще бъде, " Аз или той".
Сътлар живее под земята заради собствената си сигурност.
Няколко от подчинените ти охраняват Сътлар.
Мъже, на които може да се разчита.
Просто трябва да дадеш заповедта.
Какво ще спечеля аз от всичко това? - Мен.
Ще съгласиш или ще умреш веднага.
Защо да ти вярвам? - Защото няма кой да ме спре.
Сърцето ти е изпълнен със злоба, Мондего.
Може ли да се кача?
Намери си друго дърво.
Следим Криди от седмици.
Какво чака Рокууд?
Да? Инспекторе, за теб е.
Главен инспектор Финч? - Да?
Капитан Клард от 23 североизточна рота.
Намерихме го. - Кого?
Уилям Рокууд. Човекът, когото търсите.
Получих доклада ви и направих проверка в неидентифицираните тела.
Открих го. Разпознахме го по зъбите.
Носел се по реката. Двама рибари са го намерили.
Нямаше. Не знаехме кой е.
Уилям Рокууд е мъртъв? - Да, сър.
От 20 години насам.
По дяволите! Кучи син!
Сътлар и агентите му ми разиграха
тази постановка! По дяволите!
Какво ще правим сега?
Ще направим това, което трябваше отдавна да направим.
Ще го намерим.
Съединение чрез вяра.
Всеки ден, господа.
Всеки ден ни приближава по-близо до ноември.
Всеки ден, през който този човек все още е на свобода
и е още един ден на провал.
347 дни, господа!
347 дни!
Г- н съветник, не можем да...
Чувствам се затрупан от неадекватността ви,
г- н Криди!
Аз ще отворя.
Г- н Финч? - Да?
Мили боже!
Колко са раздадени? - До сега засякохме 7 камиона.
Раздадени са поне няколко хиляди маски.
Боже!
Искам всеки, който бъде видян с такава маска
да бъде арестуван! - Дай ми парите!
Дай ми шибаните пари! - Цари абсолютен хаос.
Целият град се побърка! - Той иска точно това...
Какво? - Да живее Англия!
Хаос. - Г-н Криди,
държа ви лично отговорен
за настоящото положение.
Проблемът е, че той ни познава по-добре от нас самите.
Заради това вчера отидох в "Ларкин".
Мястото е под карантина. - Трябваше да го видя.
Не беше останало кой знае какво.
Въпреки това се почувствах много странно.
Винаги съм имал усещането, че всичко е свързано.
Сякаш мога да видя цялата картина. Ред събития,
които се простират преди и след
"Ларкин".
Прозрях всичко, което се е случило...
и всичко, което ще се случи.
Сякаш получих миг на прозрение.
Осъзнах, че всички сме част от едно нещо.
Всички сме в робство заради...
Наистина ли знаеш какво ще се случи?
Не. Всичко беше просто усещане.
Предполагам, че
в целия този хаос някой ще направи нещо глупаво.
И когато го направи нещата ще загрубеят.
Безредици в Брикстън!
Сътлар ще бъде принуден да направи единственото нещо, което може.
Тогава той
просто ще спази думата си.
И тогава...
Тази вечер е много важна.
Готов ли си?
Готови ли сме?
Липсваше ми тази песен.
Не мислех, че ще дойдеш. - Казах ти, че ще дойда.
Да.
Изглеждаш добре. - Благодаря.
Може ли да попитам как така не са те арестували?
Фалшивата лична карта върши по-добра работа от една маска.
Трябва да призная, че всеки път, когато чувах сирена
се притеснявах за теб. - Аз се притеснявах известно време.
Но един ден отидох на пазар
и една приятелка от "Би Ти Ен" беше на опашката, точно зад мен.
Бях много нервна. Изпуснах си портмонето на касата.
Приятелката ми го вдигна
и ми го подаде.
Погледна ме право в очите,
но не ме позна.
Наистина съм се променила, както ти ми каза.
Имам подарък за теб, Ейви.
Но преди да ти го дам искам да те попитам нещо.
Ще танцуваш ли с мен?
Не. Намираме се в навечерието на революцията ти.
Революция без танц не си струва.
С удоволствие.
Тази вечер ще говоря на живо пред тези хора
и ще им изясня ситуацията.
Сигурността на тази нация зависи от пълното им подчинение.
Тази вечер всеки протестант, провокатор
или агитатор ще бъде наказан за назидание!
Г- н съветник, има вероятност, която не сме обсъждали.
И каква е тя, г-н Дарким.
Ами ако терористът успее? - Няма!
Знам, че е малко вероятно,
но ако все пак успее... - Ако успее...
...и нещо се случи на тази сграда...
...единствената промяна, която ще настъпи...
е че утре сутрин вместо вестник,
ще чета оставката на г-н Криди!
Бил си доста зает. В момента управниците се страхуват.
Сътлар ще направи публично изявление довечера.
Времето му изтича. - Маските бяха гениален ход.
Лицето ти се виждаше навсякъде.
"... Скрий какво съм аз и помогни ми, ...
... туй скрито було ще е моят смисъл."
"Дванадесета Нощ"? - В буквален смисъл.
Не разбирам. - Какво?
Ти си едно от най-важните неща, които са ми се случвали,
а не знам нищо за теб.
Не знам къде си роден,
кои са били родителите ти, дали имаш братя и сестри.
Дори не знам как изглеждаш. - Ейви, моля те.
Има лице под тази маска,
но това не съм аз.
Не съм нито това лице,
нито костите, които са под него.
Разбирам.
Благодаря. Нямаме много време.
Трябва да ти дам нещо.
Парламентът е окупиран.
Пазят го танкове, самолети и пехотинци.
Едва ли някой ще се появи тази вечер.
Ако на площада дойдат хора какво мислиш, че ще се случи?
Това което се случва, когато хора без оръжия
се изправят срещу хора с оръжия.
Отбий тук. - Седмици претърсвахме тези тунели.
Наистина ли мислиш, че ще го намериш сега?
Инспекторе. - Днес ще стане нещо лошо, нали?
Метрото. Мислех, че тази спирка е взривена.
Така е. Трябваха ми 10 години, за да разчистя тунела, ...
... и да сложа нови релси. Справих се съвсем сам.
Нека ти покажа.
Този тунел води към парламента. - Да.
- Значи наистина ще се случи, нали? - Да, ако ти искаш.
- Какво? - Това е подаръкът ми, Ейви.
Всичко, което имам, домът ми, книгите, галерията,
този влак, оставям на теб. Прави с тях каквото искаш.
Това някакъв друг номер ли е, В? - Не.
Няма повече номера. Няма повече лъжи.
Само истината. Истина е,
че не смятам някъде да съм допуснал грешка,
но изборът дали да се натисне тази ръчка
не е мой.
Защо? - Защото този свят,
светът, от който аз съм част, който беше създаден с моя помощ,
ще свърши тази вечер.
Утре ще се появи нов свят, който ще принадлежи на други хора.
Изборът е техен.
Къде отиваш?
Настъпи моментът да се срещна със създателя си
и да го накажа за всичко, което ми причини.
В, почакай! Моля те! Не трябва да го правиш!
Можеш да се откажеш. Ще живеем заедно тук.
Не. Беше права за това, което съм.
Няма смисъл да ме чакаш.
Това, което искам и заслужавам е в края на този тунел.
Не е вярно.
Не мога.
Здравейте, братя англичани.
Тази вечер страната ни, тази, за която се борихме
и която обичаме е изправена пред ужасна заплаха.
Чисто е. - Този агресивен
и дързък акт срещу сигурността ни
няма да остане без отговор... - Къде е той?
и без наказание! - Добър вечер, господа.
Враговете ни са подлеци, които се опитват да ни разделят
и да унищожат основата
на великата ни нация. - Спазих своята част от сделката,
но дали ти спази своята? - Доведете го.
Тази вечер трябва да останем будни.
Трябва да не се колебаем, но преди всичко трябва да останем
единни.
Тези от вас, които тази вечер
нарушат вечерния час ще бъдат считани на врагове за страната,
ще бъдат съдени като терористи и няма да има милост.
Искам да видя лицето ти. - Тази вечер се заклевам пред вас,
че справедливостта ще възтържествува.
Ще бъде оправдана и няма да има милост.
Боже! - Най-после!
Най-накрая се срещнахме.
Имам нещо за теб, г-н съветник.
Малък подарък за всичко, което си сторил,
...за нещата, които възнамеряваше да направиш ...
... и за единственото нещо, което ти остана.
Не... - Сбогом, г-н съветник.
Г- н Криди...
Нищожество...
Изпълних частта си. Време е да видя лицето ти.
Свали маската. - Не.
Ще се биеш до край.
Няма да плачеш като него, нали? Не те е страх от смъртта.
Ти си като мен. - Общото между нас, г-н Криди,
е че и двамата ще умрем.
И как ще стане това?
Лично ще те удуша.
Глупости. Какво ще направиш?
Претърсихме тунела. Нямаш нищо.
Нищо освен ножовете и каратистките си хватки.
Ние имаме пистолети! - Не. Имате патрони.
Надявайте се, че когато ви свършат, аз ще съм мъртъв,
... защото ако все пак съм жив, ...
... ще умрете преди да презаредите. - Невъзможно!
Убийте го!
Мой ред е...
Умри!
Искам да умреш!
Защо не умираш?!?....
Под тази маска има нещо повече от плът.
Под тази маска има идея, г-н Криди.
Тази идея е бронирана!
Парламентът е блокиран. Край.
Говори генерал Акройд. Не разреждайте редиците.
Не искам положението да става по-сложно, отколкото вече е.
В!
Боже! Ще се опитам да спра кръвта.
Недей, моля те...
С мен е свършено. Радвам се...
Не говори така.
Казах ти...
Само истината...
20 години чакам този ден...
Нищо друго нямаше значение...
Докато не видях теб...
Тогава всичко се промени.
Влюбих се в теб, Ейви.
Не вярвах, че бих могъл отново да обичам...
Не искам да умираш!
Това, което ти ми даде...
е по-скъпо от всичко друго...
В?
В!
Радарът засича движение. - Пост 1, имаме визуален контакт.
Не мърдай.
Ти си Ейви Хамънд, нали?
Всичко свърши. - Почти.
Не мърдай! Махни си ръката от тази ръчка.
Не. - Врагът наближава с бързи темпове.
Чакаме заповеди. Kакво да правим? - Щабът не отговаря.
Свържете ме с Криди.
Свържете ме със съветника.
Защо го правиш? - Защото той беше прав.
За кое? - Тази държава има нужда от повече от сграда.
Има нужда от надежда.
Свалете оръжията!
Мили боже!
Време е.
Кажи ми...
обичаш ли музика, г-н Финч?
Каква музика?
Тази. Неговата музика.
Кой беше той?
Едмонд Дантес.
Той е баща ми и майка ми.
Брат ми...
Беше мой приятел. Той беше като теб.
И като мен.
Той беше като всички нас.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2005